Румен Ченков
Помниш ли?

chitanka.info

Помниш ли, как някога си тръгна?

Помниш ли, как слънцето потъна

в своя кървав ореол,

величествено и безчувствено?

Гледахме го изумени и потресени —

сякаш любовта потъваше,

отнесена

от нашето бляскаво Вчера,

оставяйки ни в мрачното Утре.

Вярвах, че никога няма да съмне

и ще е страшно без теб във тъмното,

в ада на моите чувства,

в затвора на болката.

Чаках те в спомени и сънища.

Търсих еднопосочни пътища,

които да ме отведат при теб,

без връщане.

А душата ми се късаше

на хиляди парчета

и никой не успя да я закърпи.

Тя молеше за твоето присъствие.

Искаше гласа ти,

ръцете ти,

косите ти,

очите ти.

Стъпките ти искаше да чуе:

искаше със тях да дойде утрото,

но после свикна да живее

в мрак

и да понася безразлично болката.

* * *

Е, върна се и молиш да простя.

Отдавна ти простих,

но не забравих как

слънцето потъна…

Сега не знам,

след толкова години мрак,

дали отново някога ще съмне.

2000 г.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.